ЗА ДУМИТЕ И ТВЪРДЕНИЯТА |
|
![](http://bogdanbogdanov.net/images/discussion/little/16_1.jpg) |
БОГДАН БОГДАНОВ
Занимава ме нашият форум. Напредваме, същевременно се уморяваме, темите се поддържат трудно. Иначе изглежда ясно от многото коментари, а и просто влизания, че изпробваме привличащ, но не безспорен начин на разбиране. Така че да продължим. Семинар ще има, но там по-скоро ще се учи, докато за тук нека да останат по-общите платформи. Влизайте смело, четете големи книги, поставяйте под въпрос с други разбирания и теории това, към което ви насочих по-скрито с анализите на текстове, но правя вече и по по-открит начин. Ето сега в темата за подвеждащите думи и твърдения подреждам възгледи, които познавате изложени в друг ред в предишни текстове и коментари. Нарочно е по-кратко.
Думите и твърденията подвеждат. Първо, като обозначаващи нещо и второ, като значещи в ситуацията на това казване. Като обозначаващи подвеждат, защото дори когато обозначават нещо посочимо, то никога не е напълно идентично на себе си, а винаги прехожда и към друго съседно и по-голямо. Поради което, за да го обозначим по-точно, го наричаме и с други думи, и уточняваме с твърдения отношението между него и другите неща, с които е свързано и с които образува трети неща. Това е първото, което налага да твърдим нещо с повече думи. Същото се налага и от друго – от това, че обозначавайки нещо като такова, не само обозначаваме, но и означаваме. Обозначаваме го като такова с оглед на ситуация на означаване тук и сега за определена група от хора. Затова и го обозначаваме не във всички възможни връзки и отношения, а само в някои. Да, но си внушаваме и внушаваме, че го обозначаваме пълно и че то винаги е такова. Докато всъщност казаното е комбинация от обозначено и означено, произведен смисъл с оглед на практическо разбиране и употреба. Това обаче се отнася и за речите, които претендират, че преодоляват разнобоя между обозначаване и означаване и произвеждат гарантирано универсални постоянно валидни твърдения. Каквито са речите на философията, науката, историята и документалната литература. Едно от най-честите твърдения е, че еди-какво си е просто нещо и се изразява именно в това. Така е в една практически насочената ситуация. В друга ситуация то не би било вярно и т.нар. просто нещо би било сложно. Въпросът е дали то е същото и дали има такъв план и съответно такава реч, според която то е и просто, и сложно. Има претенции за такава реч, но и тя, въпреки внушението, че в нея обозначаването и означаването съвпадат, е ситуация на означаване, в която това съвпадане е по-скоро желано отколкото реално. Което, както вече казах, по същество не се различава от съвпадането на едното и другото във всяка реч. Дали има такава реч, при която обозначаването и означаването не съвпадат и съответно думите и твърденията не подвеждат? Има, тя е също реч, но в друг план – като прехождане от една към друга реч, при което новата реч поставя под въпрос означеното в предишната, така че за момент обозначаването и означаването се отделят. Разбира се, в следващ момент те отново се смесват и се поражда нужда това смесване да се постави под въпрос от нова реч. Колкото и неубедително да изглежда това, което казвам, то постоянно става. Най-напред в режима на всекидневното говорене, в което с неуморно преминаване от един към друг начин на казване обсъжданото нещо се преименува и пренарича, при което се поражда възможност за моментното му като че ли чисто обозначаване. Като казвам всекидневно говорене, имам предвид както диалогичното обсъждане, така и по-дългите монолози, независимо дали устни или писани, в чиято жива неравна реч се нанизват повече версии за значението и смисъла на едно и също нещо, при това в комбинация с други неща. Същото по значително по-подреден, но също вариативен начин става в литературната реч, тази система от свързани различни режими на назоваване, в която се осъществява и важното допълване между репрезентиращо и по-открито рефлектиращо казване. Т.е. това, което обсъждам, е невъзможно да се постигне в кратък изказ или в равна еднотипна реч, но е компромисно постижимо в изброените речеви процедури на всекидневното и литературното говорене. Но понеже и в този случай постигането е компромисно, краткотрайно и се проваля, усилието по вярно казване, т.е. по сигурно отделяне на обозначаване и означаване продължава с поставяне под въпрос и замяна на речта с нетекстови и неречеви протичания – музикални, танцови, празнични, всякакви прекарвания на време. Да, но и в тях успехът е временен и неотменно се връщаме към режима на речите. Така едни неуморно, други съсипани, трети вяло, без упорство и отчаяние, се лутат между речите и неречевите протичания в търсене на онази реч или нереч, която да им осигури пределно истинното, абсолютно ценното, вярното и правилното. Такава реч или нереч обаче няма. По-доброто е това неизбежно лутане между толкова многото речи и неречи, предлагани от човешката среда, да става осъзнато. Има и друго като че ли още по-добро - да се осъзнае защо, по различни начини и в различни степени, всички търсят пределно истинното, абсолютно ценното, вярното и правилното. Изглежда защото искат да спрат времето и промяната и така да отменят голямата промяна на предстоящото несъществуване. Това правя и аз в момента с формулирането на тази истина, която, разбира се, е в реч, значи в ситуация и значи полепнала с намесващо се в обозначаването означаване. Така че е редно, както препоръчвам, да я коригирам. Ето двете възможни корекции. От една страна не изключвам възможността за радикално удължаване на живота, дори за форми на практическо дълговечие, които да приличат на безсмъртие и следователно да поставят под въпрос току-що казаното. От друга страна, както е нормално да постъпят тези, които ще се отнесат студено и дори надменно подигравателно към тези редове, и аз мога да спра да пиша, да забравя казаното и да се заема с малкото, битовото, със собствено моето и така да вляза в тази като че ли безспорна истина. Въпросът е дали мога да остана трайно в нея.
ADMIN СЪОБЩЕНИЕ: ВЪВ ВРЪЗКА СЪС ЗАЩИТАТА ОТ СПАМ И СИГУРНОСТТА НА САЙТА АВТОМАТИЧНО ЩЕ БЪДАТ ИЗТРИВАНИ КОМЕНТАРИ, КОИТО НЕ ПОСОЧВАТ РЕАЛЕН E-MAIL.
|
|
Коментари по темата |
|
О, нямам навик, докато чакам да тъпча на едно място!
Обичам да се разхождам насам-натам...Движението винаги е от полза. А да можеш да вървиш стабилно е направо изкуство.
Всъщност, никак не е лесно човек да придобие подобно умение. Да стъпва здраво на земята! Особено, ако не "тежи" много, защото винаги категорично е отказвал да го тъпчат с илюзии. Вместо това, обаче, никога не е преставал да храни мечтите си. Разбира се, без да им позволява, да го откъснат от земята и отнесат на някъде.
Изобщо ходенето, според мен, е важен "условен рефлекс".
Никак не ми прилича на "първичен инстинкт".
Изобщо:) |
Тема № - 16 |
Коментар № - 1001 |
|
Тити - 2009-10-21 15:45:33 |
|
|
Разбира се, Тити, когато чакаме, в повечето случай очакваме нещо добро. Самото чакане обаче няма отношение към реалното. Реалното нахлува, буквално нахлува, когато очакваме нещо добро и стане нещо лошо; когато очакването не се оправдае.
Тогава зейва разликата между нашия ненастроен към реалното "аз", определян от езикови утопии, и самото реално. |
Тема № - 16 |
Коментар № - 1000 |
|
Морис Фадел - 2009-10-21 14:45:41 |
|
|
Когато ми се налага дълго да чакам нещо, предпочитам да си мисля, че чакам "нещо хубаво".
Защо трябва задължително да си мисля, че чакам "нещо лошо".
Не е ли и въпросът на "избор" точно в това?
Да си наясно.
Със себе си:)))
Какво всъщност чакаш. |
Тема № - 16 |
Коментар № - 999 |
|
Тити - 2009-10-21 13:36:22 |
|
|
Тити, много ти благодаря за интересния коментар, за впечатляващите линкове и за въпроса.
Тонът ми е драматичен, защото говоря за драматични неща, за трагедия. Реалното не е просто чакане, чакането може да те изведе от реалното, то в известен смисъл е бягство от реалното. Реалното е неочакваното, онова, което еднозначно те връхлита. Като природното бедствие. Като нещастието.
А това все пак са драматични неща. |
Тема № - 16 |
Коментар № - 998 |
|
Морис Фадел - 2009-10-21 12:51:53 |
|
|
Сега остава да чуя, че има остър дефицит на чувство за хумор! Във форума. Или е временно изчерпано.
Само!
Не мога да повярвам!
Направо невъзможно ми се вижда.
Съвсем:)
|
Тема № - 16 |
Коментар № - 996 |
|
Тити - 2009-10-21 12:29:57 |
|
|
Морис, искрено, та чак лично ме впечатли!
Едва ли, наистина, някой сериозно би оспорил твърдението, колко е важно “да знаеш да чакаш и да можеш да чакаш”. Не мисля, че подобна теза въобще се нуждае от защита. Защо?
Защото, предполагам, е проста. Като обяснението: “Така правят всички!”
Така е, нали?
Дори и когато сценарият е по Йонеско, всеки средно възпитан човек все пак остава до края. При това - без да се съпротивлява. Или заради играта на актьорите, или по убеждение. Не може така - едно голямо чакане да не струва абсолютно нищо!
О, струва!
Ако не друго, то със сигурност цената на билета :))
Като резултат от непрестанното решаване на всякакви задачи за отрицателно време имам натрупан известно количество практически опит. С операциите събиране, изваждане, умножение и деление на известни като количество, но неизвестни всеки път като качество варианти. Ето защо, с положителна нагласа разработих и предлагам за обсъждане още 4 броя. Класификацията ми е изготвена въз основа на принципното отношение на чакащия към популярни оперетни представители на флората и фауната.
1. За ловци на “пеперудки” в маршрутки:
http://vbox7.com/play:c35aa3a5
2. За ловци на миди заради “бисерите”:
http://www.vbox7.com/play:c69d3a45&al=1&vid=3164564
3. За почитатели на “сладко” от шипкови храсти:
http://vbox7.com/play:ee9c77de
4. За дресьори на животни – “диви”:
http://bg.netlog.com/go/explore/videos/videoid=bg-342108&order=ASC
И тъй като живеем в “модерни времена”, би било добре може би преди да се настъпи с “атака”, да се направи оценка на риска при...(съ:)))ответен вариант.
P.S. А, всъщност, защо e това драматично звучене?
Не схванах въобще.
|
Тема № - 16 |
Коментар № - 994 |
|
Тити - 2009-10-21 11:40:05 |
|
|
Животът като трагедия
За читателите на форума вече е ясно, че аз търся абсолютната, еднозначната реалност. Реално е онова, което ти се случва. Не което мислиш или искаш, а което ти се случва. Толкова по-реално е едно събитие, колкото по-изненадващо е то. Реалното е връхлитане. То има еднозначни и твърди последици върху нас.
Кое е онова, което ни връхлита? Нещастието. То винаги идва изненадващо. Щастието е малко или повече очаквано.
Древните са имали силно чувство за реалност, което ние сме изгубили. Онова, което ни връхлита и на което не можем да се противопоставим те (а и ние) наричат "съдба". Реалността е съдбовна.
Древвните са обичали трагедиите и са се страхували от тях. Защото са познавали истински реалното, защото са знаели, че нашият живот е преследван от най-голямото нещатие, най-неочакваното, въпреки своята постоянна очакваност, с най-еднозначен ефект: смъртта. Че живо на земята е онова, което е предразположено към смърт.
Животът има структурата на трагедия.
|
Тема № - 16 |
Коментар № - 993 |
|
Морис Фадел - 2009-10-21 10:36:00 |
|
|
Много хубав въпрос, Теодоте, и много труден. Има два варианта на отговор.
1. Когато този "някой", когото обичам е на милиметър до мен, но не съм сигурен дали той ме обича. Тогава чакам знак от него, усещайки самостойността, различността, съпротивата му.
2. Когато съм убеден, че този "някой" ме обича. Тогава го докосвам без да се замислям, веднага. Това е в съгласие с нещо, което за мен е много важно: че животът не е мислене, а спонтанни процеси, при които ти си едно с процеса. |
Тема № - 16 |
Коментар № - 992 |
|
Морис Фадел - 2009-10-20 15:30:48 |
|
|
Монологът е диалог на душата със себе си.
В идеалния случай е налице впечатляващо разбиране.
"Платон определя мисленето като "беседата, която душата води сама със себе си по въпроса, който разглежда".
http://www.slovo.bg/old/litvestnik/215/lv0215005.htm
Добър ден!
С усмивка ли сте на лице:)))
|
Тема № - 16 |
Коментар № - 991 |
|
Тити - 2009-10-20 10:58:03 |
|
|
Добре ме завличаш в тази идеология, благодарение на думите си:-), но аз съм добра и ще те върна към практическия свят:
Ако имаш един милиметър до ръката на някого, когото много обичаш, как го докосваш - за първи път?
Кажи ми, Морис. |
Тема № - 16 |
Коментар № - 990 |
|
Теодоте - 2009-10-20 10:15:35 |
|
|
|